У савременим теоријским приступима, третман особа са проблемима зависности више се не посматра искључиво као одржавање апстиненције. Процес опоравка захтијева интегративни приступ у којем се пажња посвећује свим аспектима личности. У овој монографији посебан нагласак ставили смо на улогу емоција и мотивације, које су кључне не само у фази формирања зависности већ и у фази опоравка. У теоријском дјелу монографије објашњене су најважније теоријске основе психолошких концепата емоција и мотивације, те примјена у фази процеса опоравка. Теоријски оквир обогаћен је резултатима квалитативне анализе фокус група спроведених с корисницима терапијске заједнице. Ови резултати пружили су дубински увид у емоционалне и мотивацијске садржаје особа у процесу опоравка — укључујући проблеме у емоционалној регулацији, механизме суочавања, мотиве за узимање психоактивних супстанци, губитак мотивације и стратегије за њено поново успостављање. Налази истраживања указују на значај приступа који оснажује унутрашње ресурсе корисника, развија њихове капацитете за суочавање с непријатним емоцијама, фрустрацијама и стресом, те тиме доприноси трајнијим промјенама и квалитетнијем животу.
Ауторска права (c) 2026 Milena Pašić https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0/
Когнитивне неуронауке - пут ка разумијевању ума
Монографија „Когнитивне неуронауке – пут ка разумијевању ума“ пружа систематичан и интердисциплинаран преглед савремених сазнања о односу мозга и когнитивних функција. Полазећи од основних питања о природи људског понашања и менталних процеса, рад интегрише увиде из психологије, биологије, медицине, филозофије и рачунарских наука како би објаснио начине на које нервни систем омогућава опажање, пажњу, памћење, мишљење и емоције. Посебан акценат стављен је на историјски развој идеја о мозгу, од раних филозофских и медицинских концепција до савремених експерименталних и неуроимагинг метода. Монографија приказује мозак као сложен, динамичан систем чија се функционална организација заснива на активности неуронских мрежа и њиховој пластичности.Поред теоријских оквира, рад разматра и методолошке приступе у истраживању когнитивних процеса, укључујући експерименталне парадигме, савремене технике снимања мождане активности и когнитивно моделирање. Такође се указује на практичне импликације когнитивних неуронаука у области менталног здравља, образовања и развоја технологија, као и на етичке изазове који прате напредак ове дисциплине. Монографија је намијењена студентима, истраживачима и широј академској заједници, са циљем да пружи темељно разумијевање једног од најдинамичнијих савремених научних поља и подстакне даља истраживања о природи људског ума.
Ауторска права (c) 2026 Светлана Боројевић, Ивана Ковачевић, Јелена Јовић, Маја Балта, Жељана Жељак, Милица Папак (Аутор)
Филозофија у дигитално доба: Онтолошко разумијевање (људског) бића и свијета
Дигиталне технологије, које данас у знатној мјери обликују живот људи, усмјеравају нас ка новим виђењима свијета и подстичу пропитивање о томе како се мијењају саме основе мишљења. То је главна тема публикације Филозофија у дигитално доба: Онтолошко разумијевање (људског) бића и свијета. Књига подијељена у пет поглавља отвара питања: Јесмо ли тамо? Јесмо ли овдје? Куда идемо? Шта имамо? Шта знамо и мислимо? У првом дијелу фокус је на сагледавању класичних и савремених одређења појма бића и онтологије у времену када се губи јасна граница између реалног и виртуелног. Даље слиједи расправа о односу духа и тијела која у савременом контексту добија нова обиљежја кроз убрзани развој наука и примјену нових технологија, те се не може разматрати из једне области, већ захтијева интердисциплинарни приступ. Упркос редефинисању тјелесности, остаје немир људског бића у сусрету са властитом коначношћу, што показује да су питања којима се филозофија бави кроз цијелу своју историју и даље релевантна. Тема трећег поглавља јесте грађење заједнице, оне која одговара потребама људи који је стварају. То води ка новим дилемама - који политички облик треба да има заједница, како се изборити са моћи која настаје у државним апаратима и које нове отпоре то изазива. Сфера рада такође је знатно измијењена у 21. вијеку, а кључна одредница за рад сада су дисрупција и креативна деструкција. Истовремено, то отвара нове могућности за индивидуе, али и ствара нове облике експлоатације. Сфере технологије, економије и политике тако су данас, као и ранијим временима, у првом плану. Ипак, претходне расправе основа су за поновно враћање кључном питању - на који начин се све то одражава на филозофију, као и уопште на друштвене и хуманистичке науке, те како се мијења наш однос према знању и теорији. Књига је намијењена професорима и студентима филозофије, као и свима који су заинтересовани за проучавање тема из савремене филозофије.
Ауторска права (c) 2020 Milena Karapetrović https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/
Филозофкиње: Огледи из феминистичке филозофије и онтологије рода
Допринос жена филозофији и расправе о роду и даље су међу темама које остају на маргинама филозофских истраживања. Научна монографија Филозофкиње: Огледи из феминистичке филозофије и онтологије рода представља настојање да се расвијетле разлози због којих је и данас проблематично признати жену као субјект мишљења чије искуство обликује људски свијет. Кроз три тематске цјелине ауторка унутар онтолошког хоризонта отвара нека од најзначајних питања из области феминистичких и родних теорија. Истовремено, ослањајући се на интердисциплинарни и трансдисциплинарни приступ, наглашава значај преиспитивања патријархалних образаца и мизогиније, као и откривања и тумачења кључних дјела теоретичарки и теоретичара који се баве проблемом рода. У првом дијелу књиге, кроз приказ жене у античким митовима, драмама и филозофији, показује се како се обликује слика жене у патријархалном друштву која ће остати доминантна све до савременог доба. Такву слику потврђују и филозофске концепције развијане након Платона и Аристотела па све до 19. вијека. Приватна сфера била је једино мјесто за жену, а изузеци (попут владарица, умјетница, филозофкиња) углавном потврђују то вишевијековно правило. Ипак, и ти ријетки примјери веома често остају скривени и занемарени, што потврђују бројне публикације из историје филозофије, чак и у 21. вијеку. Други дио наглашава значај интелектуалног дјеловања како првих филозофкиња од антике као што је Хипатија Александријска, до оних које утемељују саму феминистичку филозофију, попут Симон де Бовоар. Трећи дио књиге бави се темом Другости, и савременим расправама о одређењу кључних појмова (жена, пол, род). Посебно се наглашава да се ови појмови могу разматрати не само из онтолошке перспективе, већ и у оквиру других филозофских дисциплина. Књига је намијењена истраживачима, наставницима и студентима филозофије, родних студија и друштвено-хуманистичких наука, као и интердисциплинарној академској заједници заинтересованој за феминистичку теорију и онтологију рода.
Књига У лавиринтима бића. Онтолошка расправа је филозофски преглед развоја онтологије, њених основних појмова, односа с метафизиком и мјеста унутар савремене филозофске мисли. Пет тематских цјелина представља кратки осврт на историјски пут онтологије, укључујући и период прије њеног успостављања као дисциплине. Књига обухвата кључна онтолошка питања од античке филозофије, преко филозофских система Канта, Хегела, Хајдегера и Хусерла, до савремених приступа у 20. и 21. вијеку. Посебан акценат ставља се на мјеста заокрета - од суштине ка егзистенцији, од система ка фрагменту, од универзалног ка појединачном искуству. Ауторка преиспитује темељне филозофске појмове - биће, битак, бивање - и њихову релевантност у савременом контексту, истичући важност новог тумачења језика и плуралистичког приступа. Прво поглавље обухвата историјски преглед појма онтологије, оквир у који се смјешта ова филозофска дисциплина и назнаке о односу онтологије и метафизике, уз анализу подјела између континенталне и аналитичке филозофије. У другом поглављу се обрађује Кантова критичка филозофија и расправа о питању да ли је могућ напредак у метафизици. Успостављање разлике између филозофа који остају на метафизичко-онтолошком путу и оних који праве одмак ка аналитичком сагледавању онтолошких проблема тема је трећег поглавља. Овдје су кратко представљена главна питања која су заступљена у оквиру Хегелове дијалектике и Хајдегерове фундаменталне онтологије, као и средишњи проблеми којима се баве Хусерлова феноменологија и Хартманова „нова онтологија“. Четврто поглавље фокусира се на језик, херменеутику и егзистенцију. Акценат је стављен на промјену парадигме с есенцијалног на егзистенцијално те на значај језика и интерпретације. Завршно поглавље бави се постмодерним и феминистичким перспективама. Разматра се плуралност мишљења, деконструкција, симулација те значај расправа о феминистичким и родним темама у савременој филозофији. Посебно се наглашава да филозофија још увијек посједује снагу да тумачи савремене феномене, уколико прихвати и критички сагледа све правце мишљења. Књига не претендује да понуди коначне одговоре, већ позива на промишљање, дијалог и даље истраживање онтолошких питања.
Ауторска права (c) 2014 Милена Карапетровић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0/
Увод у психологију саобраћаја: разумијевање психолошких аспеката вожње
Монографија „Увод у психологију саобраћаја: разумијевање психолошких аспеката вожње“ пружа систематичан и свеобухватан приказ психолошких фактора који утичу на понашање учесника у саобраћају. Полазећи од савременог схватања вожње као комплексне активности која укључује интеракцију између човјека, возила и окружења, књига наглашава кључну улогу људског фактора у безбједности саобраћаја. У првом дијелу монографије разматрају се основни концепти психологије саобраћаја, њен историјски развој, предмет проучавања, циљеви и методолошки приступи, као и модели објашњења понашања у вожњи. Други дио фокусиран је на психичке процесе који су у основи возачког понашања, укључујући перцепцију, пажњу, учење, памћење, доношење одлука, емоције и мотивацију. Трећи дио монографије бави се ризичним понашањима у саобраћају, као што су дистракција, прекорачење брзине, вожња под утицајем алкохола или дрога, умор и агресивна вожња. Монографија представља вриједан ресурс за студенте, истраживаче и стручњаке из области психологије, саобраћаја и безбједности, те доприноси бољем разумијевању понашања возача и развоју ефикасних стратегија за унапређење безбједности у саобраћају.
Ауторска права (c) 2024 Svetlana Borojević (Author)
Монографија „Психолошки аспекти диграфије“ бави се комплексним односом између језика, писма и когнитивних процеса који се налазе у основи читања и писања, са посебним фокусом на феномен диграфије. Полазећи од ширег оквира система писања и њиховог историјског развоја, књига разматра основне типове писаних система, њихове структурне и функционалне карактеристике, као и начине на које се они обрађују у когнитивном систему човјека. Посебна пажња посвећена је алфабетским системима писања, с обзиром на њихову распрострањеност и значај, те специфичност српског језика који карактерише диграфија – равноправна употреба латинице и ћирилице. У том контексту, монографија анализира однос диграфије са менталним лексиконом, процесима читања и писања, као и индивидуалним преференцијама корисника писма. Књига обухвата и преглед емпиријских истраживања диграфије у српском језику, укључујући анализу заступљености писама у јавном простору, графемских и типографских карактеристика, као и улоге диграфије у разумјевању фонолошких процеса. Додатно, разматрају се неурални корелати обраде писма, као и однос диграфије и билингвизма, чиме се овај феномен позиционира у шири когнитивни и неуронаучни контекст.
Ауторска права (c) 2024 Светлана Боројевић
Монографија се бави феноменом сљепила усљед непажње – појавом да не уочавамо јасно видљиве стимулусе када је наша пажња усмјерена на нешто друго. Полазећи од савремених теоријских приступа и експерименталних налаза, књига пружа систематичан и приступачан приказ улоге пажње у визуелној перцепцији. Посебна пажња посвећена је кључним карактеристикама пажње – њеном ограниченом капацитету и селективности – као и начинима на које оне обликују наше опажање стварности. Кроз преглед експерименталних процедура, анализу покрета очију, као и приказ неуралних основа овог феномена, читалац стиче дубље разумијевање односа између пажње и перцепције. Монографија такође обрађује факторе који утичу на испољавање сљепила усљед непажње, укључујући индивидуалне карактеристике и својства стимулуса, те повезане феномене као што су трептај пажње и сљепило за промјене. Намјењена је студентима психологије, истраживачима, али и широј публици заинтересованој за то како пажња обликује наше свакодневно искуство и границе људског опажања.
Ауторска права (c) 2018 Светлана Боројевић
Титула кнеза на Балканском полуострву у средњем вијеку – поријекло и значење
У наведеној монографији ријеч је о титули кнеза на Балканском полуострву у средњем вијеку, односно о њеном поријеклу и значењу у поменутом временском периоду. Осим што је било присутно у свим словенским језицима, кнежевско достојанство било је веома раширено не само код Јужних, већ и код Источних и Западних Словена, а помиње се и у Румунији и Угарској. Кнез је, готово, увијек означавао старјешину, поглавара, укратко, човјека од угледа, а досадашња истраживања, у историјској науци, упућују на закључак да се титула кнеза, с једне стране, стицала насљеђем, док се, с друге стране, могла стећи и заслугама. Тачније, поједине личности могле су добити почасну титулу кнеза на основу својих заслуга и способности, али и повјерљивих послова, које су обављали за владаре или обласне господаре. Осим тога, звање кнеза је варирало и оно није имало исто значење и исти ранг у свим областима и код свих народа, тако да се у доступној изворној грађи кнезови помињу као самостални владари, чланови владарске куће, обласни господари, али и као особе које су биле у служби владара или обласних господара. Познато је и да се кнез налазио на челу Дубровачке републике, али и осталих приморских градова, о чему свједоче бројни статути, али и други извори и литература. Кнезови су, као особе од угледа, имали власт у рударским и градским насељима, затим били су на челу влашких скупина, а у неким случајевима, титулу кнеза носили су и виши црквени достојанственици. Такође, данас су многа презимена и топоними изведени од титуле кнеза. У каснијим периодима, титула кнеза изгубила је своје првобитно значење, тако да су се кнезови помињали, углавном, као старјешине или поглавари кнежина и села. За разлику од појединих титула, које су се, временом, потпуно деградирале или су нестале са историјске позорнице, титула кнеза није доживјела такву судбину. Додуше, било је периода када је поменута титула имала углед и сјај, али и девалвацију, нарочито за вријеме експанзије византијских титула и звања.
Ауторска права (c) 2021 Aleksandra Kostadinović-Račić (Autor)
Тацитови Анали у српским и хрватским преводима 20. вијека
Монографија Тацитови „Анали“ у српским и хрватским преводима 20. вијека бави се римским историчаром Тацитом и његовим најзрелијем дјелом – Аналима, у којима је дата историјска слика јулијевско-клаудијевске царске породице. Уводни дио монографије односи се на Тацитову биографију и његово књижевно стваралаштво. Затим је пажња усмјерена на Анале, на њихов садржај, композицију, узоре и изворе, те на језик и стил. Централни и највећи дио заузима језичко-стилска анализа, којом су обухваћени најинтересантнији дјелови Анала и њихови српски и хрватски преводи 20. вијека.
Ауторска права (c) 2019 Sanja Ljubišić (Autor)
Уџбеник Психопатологија д‌јетињства и младости садржи 20 поглавља, а резултат је дугогодишњег рада и проучавања психопатолошких испољавања и поремећаја код д‌јеце и младих. У књизи су детаљно описани поремећаји са примјерима из клиничке праксе што студентима помаже да лакше препознају појавне облике појединих поремећаја. У текст је интегрисано 29 случајева из властите клиничке праксе аутора. Имена д‌јеце нису стварна, већ су произвољно одређена ради заштите њиховог идентитета. Свака подударност са неким познатим д‌јететом је случајна. У објашњавању настанка поремећаја није било могуће примијенити доминантно један теоријски приступ него су поремећаји објашњени из различитих теоријских модела зависно о конкретном поремећају, а за неке од њих кориштено је више теоријских модела. Више простора дато је породици из оквира системске породичне терапије без намјере да се фаворизује овај приступ. Садржај књиге задовољава програм студијске групе Психологија с тим да су уврштени и неки дијелови који превазилазе овај оквир. У првом реду то су поглавља која се односе на психолошку процјену и терапијске приступе без којих би приказ клиничких слика и узрочних чинилаца њиховог настанка био недовољан и непотпун. Са овим поглављима даје се цјеловит приступ сваком поремећају и потенцијалним правцима практичног д‌јеловања. Практично и теоријско искуство које је сажето у овој књизи показало је да су системска породична терапија и когнитивно-бихејвиорални приступи ефикасни у раду са д‌јецом и младима, што не значи да и други не могу бити примјенљиви и врло корисни. Поглавља о менталној заосталости и раним поремећајима психичког развоја, уврштена су због честе присутности у психолошкој клиничкој пракси, али и због чешћих секундарних психопатолошких испољавања. Студенти, кроз изучавање овог предмета, први пут се срећу са многим стручним изразима па је на крају додат рјечник основних појмова који ће их увести у психопатологију д‌јеце и младих и омогућити интердисциплинарни приступ и равноправну комуникацију са стручњацима из медицинских и других сродних области.
LINGUA LATINA: Избор текстова с коментарима
Књига Lingua Latina. Избор текстова с коментарима намијењена је студентима историје и свима онима који су на почетном и вишем нивоу изучавања латинског језика. Приручник обухвата текстове на латинском језику, који приказују важне догађаје из различитих периода античке историје и културе, од текстова из грчко-римске митологије и историје Старе Грчке, до текстова који описују важне догађаје из доба Римске републике и Римског царства. У хрестоматији се налазе текстови из дјелâ значајних римских писаца, као што су: Јулије Цезар, Салустије, Корнелије Непот, Тит Ливије, Плиније Млађи, Федар, Тацит, Светоније, Еутропије, Велеј Петеркул и други. Сваки од наведених 65 текстова има уводни дио и коментар. У уводу су дати основни подаци и историјски контекст догађаја, митолошких прича и портрета историјских личности који су у самим текстовима описивани и испричани. Иза сваког латинског текста слиједе детаљни и прегледни коменатари из морфологије и синтаксе, који студентима омогућавају лакше разумијевање и савладавање техника превођења с латинског на српски језик. На крају приручника налази се Латинско-српски рјечник, који садржи ријечи и изразе из свих наведених текстова, те Рјечник имена с именима грчких и римских богова, историјских личности, као и топонимима из различитих дијелова античког свијета, од Британије, Хелветије, Галије, Хиспаније, преко Картагине, Илирика, Грчке, па све до Мале Азије.
Ауторска права (c) 2020 Slobodanka Prtija, Sanja Ljubišić https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Екфраза у поетском наративу Тацитових Анала
Монографија Екфраза у поетском наративу Тацитових Анала представља покушај да се истраже различити аспекти и димензије екфразе – од њених коријена у класичној књижевности до Тацитове интерпретације и њене примјене у Аналима. Кроз пажљиво изабране примјере, теорије и анализе, представљена је комплексна природа екфразе и њене улоге у књижевности. Екфраза, као један сегмент умјетничког стваралаштва, омогућава да се стекне дубље разумијевање везе између језика и слике. У Аналима су пјеснички сликовито презентовани историјски догађаји везани за рано Римско царство и град Рим. У описима битака и политичких догађаја, Тацит је користио живописне описе како би пренио атмосферу, окружење и емоције које су обликовале историјске догађаје.
Ауторска права (c) 2024 Sanja Ljubišić https://creativecommons.org/licenses/by-nc-sa/4.0
Историја Византије (од Константина Великог до битке код Манцикерта)
Одлуку да напишем универзитетски уџбеник сам донио због чињенице да студенти Филозофског факултета Универзитета у Бањој Луци, који слушају и полажу предмет Историја Византије 1, немају одговарајући уџбеник који би им омогућио лакше савладавање градива предвиђеног силабусом за тај предмет. Још од оснивања факултета 1994. године, као основни извор сазнања о догађајима и процесима из византијске историје, студенти су користили приручник "Историја Византије", који је написао Георгије Острогорски (1902-1976). Иако је ријеч о веома корисном дјелу, чији је аутор један од најзначајнијих византолога XX вијека, овај приручник својим садржајем није намијењен студентима већ формираним научницима. Сем тога, приручник Георгија Острогорског је написан прије 85. година. Иако је још увијек веома цијењен у научним круговима, поједини чињенични подаци су одавно превазиђени и потребно их је прилагодити резултатима новијих истраживања. С друге стране, да би студенти друге године стекли одговарајућа знања о најважнијим догађајима из политичке, друштвене и црквено-политичке историје Византијског царства, градиво које ће учити мора бити прилагођено њиховом узрасту и предзнању, те имати јасну педагошку функцију, коју уџбеник, за разлику од приручника, мора имати. Мој уџбеник Историја Византије (од Константина Великог до битке код Манцикерта) не доводи у питање неоспоран квалитет приручника "Историја Византије" Георгија Острогорског. Искуство које сам стекао током више од двије деценије рада на Филозофском факултету у Бањој Луци помогло ми је да напишем уџбеник који ће студентима који слушају градиво по силабусу за овај предмет омогућити једноставније и приступачније стицање неопходних сазнања о историји Византијског царства, а самим тим и лакше полагање испита. Поред основног текста, уџбеник садржи одломке из извора и рјечник страних појмова, који ће студентима додатно помоћи у разумијевању градива.
Ауторска права (c) 2026 Борис Бабић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nd/4.0/
У школама смо и даље фокусирани на резултат, а тај резултат се изражава скором или оцјеном и третира се као потврда науче­ног. Постепено постаје сам себи циљ – борба за што виши резултат. Усмјереношћу на овладавање приближавамо се вриједностима развојног менталног става или приступу који заго­вара дискурс развоја човјека, па уколико бисмо и говорили о коначном циљу, тај циљ био би срећа и зрелост ученика које је остварио у одређеној јединици праћења. Крајње је вријеме да се стратешко учење постави на здраве темеље: учење није само памћење; учење је процес са успјешним и мање успјешним или неу­спјешним корацима; учење је овладавање; учење је различито на различитим узрастима и у различитим контекстима; учење је културолошки условљено; учење је различито код различитих индивидуа; учење није само когнитивно, већ и емоционално, социјално, радно-акционо; учење укључује сва чула; учење је разумијевање; учење је откривање и увиђање; учење се учи.
Ауторска права (c) 2020 Тања Станковић-Јанковић (Аутор)
Поглед на дијете: кроз методику васпитно-образовног рада
Настојећи да пронађе баланс између теорије и васпитно-образовне праксе, ауторка покушава одговорити на изазове савремене методике васпитно-образовног рада. Кроз цијели рад провејава настојање да се одговори на четири кључна питања: Ко су актери (чиниоци) васпитно-образовног рада? Гдје се одвија васпитно-образовни рад са дјецом од рођења до поласка у школу? Шта радити са дјецом? Како радити са дјецом? Ово су једноставна питања, на која није једноставно одговорити, јер су ти одговори тешко ухватљиви у времену брзих промјена, али и времену пуном парадокса. Кроз тринаест наслова предложено је мноштво могућности дјеловања у бројним васпитно-образовним ситуацијама. Иако је дјело првенствено усмјерено на „обликовање” будућих васпитача (професионалаца), веома успјешно га могу користити и учитељи/наставници у свом васпитно-образовном раду. Такође, ништа мање није интересантно за родитеље или будуће родитеље.
Ауторска права (c) 2017 Тања Станковић-Јанковић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
ЗБОРНИК радова са другог и трећег Научно-стручног скупа: Истраживања у методикама васпитно-образовног рада: резултати и специфичности
Зборник радова са другог и трећег научно-стручног скупа Истраживања у методикама васпитно-образовног рада: резултати и специфичности који организује Катедра за педагогију и методике Филозофског факултета Универзитета у Бањој Луци, тематски обједињује савремена теоријска разматрања и емпиријске увиде о развоју и примјени методика у предшколском васпитању и образовању, разредној настави, предметној настави у основној и средњој школи, те методике рада педагога. Скуп, који се континуирано организује од 2022. године, окупља научнике, истраживаче и практичаре из региона, а радови су структурирани кроз пленарна излагања и тематске секције посвећене методици предшколског васпитања и образовања, методикама васпитно-образовног рада у разредној настави те методикама предметне наставе. У зборнику се тематизују конститутивно-научне и епистемолошко-методолошке специфичности методике као дисциплине, као и низ конкретних педагошко-методичких питања која се односе на адаптацију дјеце, перцепције и улоге васпитача, учинке институционалног васпитања на постигнућа ученика, интеграцију умјетничких и културних садржаја у наставу, примјену савремених наставних поступака и образовних технологија, те евалуацију ефеката различитих дидактичких приступа. Заступљени радови указују на интердисциплинарни карактер методика, потребу за утемељењем праксе на емпиријским налазима и континуираним професионалним развојем васпитача и наставника, као и на важност усклађивања методолошких поступака са развојним, културним и контекстуалним специфичностима дјеце и ученика. Зборник, као цјелина, доприноси систематизацији савремених истраживачких токова у области методика васпитно-образовног рада те представља релевантан извор за унапређивање теоријских увида и практичних рјешења у образовној пракси.
Ауторска права (c) 2026 Дарко Ратковић, Тамара Прибишев Белеслин (Уредник) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0/
Играње са децом професионална компетенција васпитача
Научна монографија „Играње са децом: професионална компетенција васпитача“ представља теоријски утемељено промишљање о игри као кључном простору сусрета васпитача и детета. Прати историјско обликовање идеја о детињству и игри, од античких друштава и њиховог разумевања детета, преко просветитељства и Фребеловог вртића, па све до савремених концепција које игру посматрају као културу детињства, начин мишљења и облик учења. Посебно место заузима разграничење између игре као активности и игровности као црте личности одраслог, наглашавајући да се компетенција за игру са децом не своди на личну разиграност, већ на професионалну способност да се кроз хумор, ритам, машту и комуникацију изгради безбедан и подстицајан однос. У делу монографије који приказује резултате емпиријског истраживања, сагледавају се искуства васпитача, њихове дефиниције игре и опажања о сопственој улози током играња са децом у контексту институционалног предшколског васпитања и образовања. Резултати показују да се компетенција играња састоји од личних, теоријских, релацијских и рефлексивних димензија - од спонтаности и емпатије, преко методичког знања, до способности да се игра осмисли, прати и интерпретира. У закључку, игра се јавља као мост између света деце и света одраслих: она је простор у ком се бришу хијерархије, јача сарадња и догађа учење, а васпитач постаје партнер и стваралац педагошке културе утемељене на игровности.
Ауторска права (c) 2026 Tamara Pribišev Beleslin https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0/
Основе психологије - Уџбеник за студенте језичких усмјерења
"Основе психологије - Уџбеник за студенте језичких усмјерења" је уџбеник намијењен студентима Филолошког факултета, али и осталих факултета који образују наставничке профиле. Уџбеник садржи 10 поглавља која читаоце воде кроз дефинисање основних појмова,истраживачких метода и дисциплине психологије, когнитивни систем, теорије учења, емоције и мотивација, мишљење, језик, социјалну интеракцију, ментално здравље дјеце, факторе ефикасног подучавања, до практичних смјерница за ефикасну наставу и комуникацију, индивидуализацију и инклузивну праксу, те превенцију и реаговање у кризним ситуацијама. Уџбеник представља квалитетан, научно утемељен и методички добро осмишљен уџбенички материјал, у потпуности усклађен са циљевима наставе и потребама студената филолошких, наставничких и сродних студијских програма. Не задржава се само на основном приказу, већ пружа добру полазну тачку за даље продубљивање појединих области, захваљујући упућивању на релевантне научне радове, кључне ауторе и савремену литературу за сваку обрађену тему.
Ауторска права (c) 2026 Страхиња Димитријевић, Соња Станчић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Kонструисање психолошких инструмената: Психометријска теорија и пракса у сврху доношења информисаних одлука
"Kонструисање психолошких инструмената: Психометријска теорија и пракса у сврху доношења информисаних одлука" је уџбеник намијењен студентима психологије и истраживачима који се баве развојем и евалуацијом психолошких мјерних инструмената. Уџбеник садржи 10 поглавља која читаоце воде кроз дефинисање кључних појмова, фазе развоја нових инструмената, различите класификације психолошких инструмената, а након чега се прелази на детаљнију разраду кључних психометријских аспеката: тежине и дискриминативности ставки и тестова, објективности, поузданости, те садржинске, процесне, појавне, структурне и екстерне ваљаности. Текст одликује приступачан и повремено хумористичан стил излагања, мада он истовремено остаје врло савремен, детаљан и озбиљан третман психометријских тема. Читањем овог уџбеника се стиче чврста основа за концептуално сналажење у свијету психолошког мјерења, а читалац бива добро припремљен и за савладавање сложених психометријских модела који су најављени за други том књиге.
Ауторска права (c) 2025 Синиша Лакић, Синиша Суботић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0/
Српски устанак у Босанском вилајету 1875–1878 (учесници, догађаји, свједочанства)
Положај српског народа у османским покрајинама Херцеговини и Босни уочи избијања устанка 1875. године био је веома сложен. Феудални притисак постао је несношљив, а хришћанско сељаштво изложено бруталној експлоатацији и политичкој обесправљености. Држава је умјесто раније десетине захтијевала петину, док су спахије, умјесто трећине, потраживале половину сељачког приноса. Ове околности потврђују извјештаји аустроугарских граничара, засновани на изјавама српских пребјега са османске стране. Они су указивали на потпуну правну несигурност, неједнак положај хришћана и муслимана пред законом, бројне злоупотребе при убирању пореза и прогон српских свештеника. Основни узрок устанка, како у Херцеговини, тако и у Босни, лежао је у заоштреним социјално-економским односима. Неуспјешне реформе XIX вијека гурале су Османско царство у све дубљу политичку и економску кризу. Хатишериф из Гулханe (1839) наишао је на жесток отпор муслиманског становништва. Покушај да се однос власти и поданика регулише Хатихумајуном из 1856. године остао је без практичног дејства, што је само појачало противљење муслиманских феудалаца централизованим реформама. Свака проглашена реформа у пракси је остала пука формалност. Супротности између феудалаца и кметова имале су и етнорелигијску димензију, а друштвену подвојеност пратило је вјерско-национално разграничење, што је устанцима XIX вијека давало изразиту ноту вјерског и националног отпора. Извори који говоре о избијању устанка у Херцеговини и Босни 1875. године повезују овај догађај са прикупљањем десетине и одбијањем сељака да је плате. Убрзо су социјални захтјеви уступили мјесто политичким циљевима националног ослобођења. Српски устаници захтијевали су од султана слободу вјере, укидање кулука и приреза на десетину, олакшице у пореском систему, заштиту од насиља локалних органа и муслиманских великаша, као и равноправност пред законом. Судбина покрајина Босне и Херцеговине ријешена је на Берлинском конгресу, одржаном од 13. јуна до 13. јула 1878. године. На Конгресу је Аустроугарској монархији дат мандат да изврши окупацију ових османских покрајина. Одлуке Берлинског конгреса представљале су коначан пораз српског покрета за ослобођење и уједињење покрајина Босне и Херцеговине са Србијом и Црном Гором, иако су потоње на Конгресу добиле међународно признату независност и значајна територијална проширења.
Ауторска права (c) 2025 Бошко М. Бранковић, Боривоје Милошевић, Радован Субић https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Монографија „Читање прошлости“ пружа свеобухватан преглед основних принципа, техника и метода коришћених у археолошким истраживањима. Намијењена студентима археологије и историје, професионалцима у области културне баштине, али и свим заинтересованим за наведену област, монографија детаљно описује кораке од припреме терена до анализе налаза. Посебна пажња посвећена је планирању ископавања, документацији и примјени савремених технологија. Дискутују се и етички аспекти археолошког рада, као и значај сарадње са локалним заједницама. Уз теоретски дио, укључује практичне примјере и студије случаја са различитих археолошких налазишта. Такође, обрађују се специфичне методе за ископавање различитих врста археолошких остатака, као што су гробнице, насеља и ритуални објекти. Садржи и детаљне илустрације, дијаграме и фотографије које помажу у визуализацији процеса. Циљ монографије је да читаоцима пружи потребна знања и вјештине за успјешно вођење археолошких ископавања у складу са најновијим стандардима струке.
Ауторска права (c) 2025 Ивана Панџић https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Институционално предшколско васпитање и образовање у дигитално доба
Монорафија представља научну анализу положаја дигиталних технологија у раном дјетињству, обједињену кроз теоријске увиде, емпиријске студије и педагошке импликације. У двије квалитативне студије откривају се четири доминантне тематске области: друштвени простор дигиталних технологија у дјечијим индивидуалним и социјалним активностима, поглед на интернет, „едузабава“ и свакодневне приче у породичним рутaинама. Монорафија се бави концептима дигиталних писмености у раном дјетињству и њиховим особеностима у неформалним и формалним окружењима. Разматра се и однос дигиталних искустава и дјечјег развоја, а посебан сегмент посвијећен је дигиталној игри и партиципативним улогама дјеце, вршњака и васпитача. Анализирају се образовни софтвери и стереотипи присутни у њима. Приказана је дигитална димензија савремених предшколских курикулума, развојно примјерено коришћење технологија у активностима на и око дигиталних технологија у вртићу, а наводе се и иновативни метoдички приступи попут STEAM модела и образовања на отвореном. Завршно поглавље доноси перспективу васпитача, нудећи визију предшколског васпитања у пост-дигиталном свијету.
Ауторска права (c) 2025 Тамара Прибишев Белеслин https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0/
Књига сажетака: Бањалучки новембарски сусрети 2025
Ауторска права (c) 2025 Светлана Боројевић (Уредник) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
У електронском издању књиге Корак по корак мојом околином аутори прате наставне садржаје који се у трећем разреду основне школе реализују у наставном предмету Mоја околина. Појмови који су обрађени прате слике и илустрације које омогућавају да се наставни садржаји сагледају са различитих углова. Задаци за ученике су представљени у форми корака ка креативности или критичком мишљењу, а сваки почетак наставних садржаја садржи загонетке или кључне ријечи, као и задаци за загријавање ума. Као мотивација за учење повремено се појављује дијалог дјечака Николе и дјевојчице Николине.
Ауторска права (c) 2025 Тања Станковић-Јанковић, Славиша Јењић, Сњежана Кевић-Зрнић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0/
Статистика за психологе: Концептуални увод у квантитативно закључивање
"Статистика за психологе: Kонцептуални увод у квантитативно закључивање" је обухватни уџбеник првенствено намијењен студентима психологије који се по први пут срећу са статистиком као кључним алатом научног закључивања. Уџбеник садржи 19 пажљиво структурисаних поглавља које читаоце воде од основних начела употребе статистике, преко уобичајених поступака дескриптивне статистике помоћу специјализованог софтвера, кроз модерне дилеме статистичког закључивање, да би се пут завршио приказом општег линеарног модела кроз детаљнији опис линеарне регресионе анализе. Уџбеника је посебан по томе што га красе врло приступачан стил писања, богатство референтних радова доступних путем уграђених хиперлинкова, те обухватан приступ статистици закључивања при чему су посебна поглавља посвећена репликационим студијама, мета-анализама, те бејзијанској статистици --- све значајним темама за психолошка истраживања која се ријетко обрађују у уводним уџбеницима.
Ауторска права (c) 2025 Синиша Лакић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc/4.0
Књига Педагошка евалуација и (ауто)корекција аутора Драженка Јоргића је ауторов други покушај да се не заборави значај феномена зависности квалитета васпитно-образовног рада наставника од учесталости вредновања, односно повратног информисања наставника о исходима процјењивања њиховог наставног рада од стране ученика као евалуатора. Другачије речено, аутор се други пут потрудио да додатно и знатно обогаћено теоријски још више расвијетли и поново се позове на емпиријске доказе колико је данас феномен педагошке евалуације и (ауто)корекције битан за професионални развој сваког наставника [...] Ово допуњено и измијењено друго издање књиге намијењено је свима онима који проучавају и истражују феномене вредновања наставника од стране њихових ученика, као и онима који се интересују за феномене учесталости повратног информисања и (ауто)корективности педагошког дјеловања наставника. Поготово ће бити од користи ученицима виших разреда основне школе, њиховим наставницима, школским педагозима, директорима основних школа и свим заинтересованим истраживачима који желе да на исти или сличан начин истражују педагошку евалуацију и (ауто)корекцију.
Ауторска права (c) 2020 Драженко Јоргић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Посљедњи вијек османске владавине Босном и Херцеговином (1788–1875)
Период османске владавине простором данашње Босне и Херцеговине од 1788. до 1875. године омеђава почетак посљедњег хабзбуршко-османског рата 1788. године и избијање устанка у Херцеговини 1875. године. Овај „вијек“ карактерише континуирани отпор муслиманског становништва, предвођен феудалном елитом и фанатизованом улемом, свим реформним акцијама Порте, које су за циљ имале укључивање Османског царства у ред модерних европских држава. Муслимански оружани отпор кулминирао је 1831. године покретом Хусеин-капетана Градашчевића, а сломљен је тек походом Омер-паше Латаса 1850–1852. Међутим, ова чињеница није довела до побољшања права и услова живота хришћанског живља. Срби су, као процентуално најбројније становништво, покушали од 1852. до 1862. године неколико пута да оружјем изборе своју слободу или бар бољи положај. Међутим, у томе нису имали успјеха, као што ни централна власт није успјела да покрајинској муслиманској елити наметне поштовање многих правних норми проглашених у Цариграду. Кључни спорни процеси у ејалету/вилајету одигравали су се у троуглу: централна власт оличена у мање или више способном везиру/валији, на једној страни, реформама несклоним муслиманима на челу са феудалном елитом, на другој страни, и обесправљеним хришћанима, на трећој страни.
за нововјековну историју Срба у Босни и Херцеговини
Ауторска права (c) 2025 Радован Субић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Књига проблематизује стање, појаве и догађаје политичког, друштвеног и економског карактера на простору Босанског ејалета и хронолошки обухвата период од Београдског мира (1739) до почетка Дубичког рата (1788). Ријеч је о времену које је обиљежило скоро пола вијека мира на простору Босанског ејалета. У уводном поглављу пружен је концизан преглед стања у Босанском ејалету, од османског освајања до краја 18. вијека, затим је приложен и краћи осврт на историју Османског царства у наведеном вијеку. Политичка историја је заступљена кроз посебан сегмент књиге који у заданом временском оквиру говори о учешћу војске из Босанског ејалета на ратиштима. Увид у друштвено-економске односе дају поглавља о тимарско-спахијском систему у 18. вијеку, побунама политичког и социјалног карактера, демографским промјенама, као и развоју градске привреде. Пажња је у посебном поглављу књиге придата и вјерским приликама у Босанском ејалету. Значај књиге лежи у чињеници да у српској историографији до сада није постојала монографија која се бави историјским приликама на простору Босанског ејалета у временском интервалу од 1739. до 1788. године.
Ауторска права (c) 2025 Стојанка Лужија (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0
Чежња за Европом (Филозофске основе идеје Европе и европског идентитета)
У овој књизи идеја Европе и европски идентитет/и сагледани су у првом реду кроз филозофско мишљење утицајно у другој половини 20. вијека. Управо у том периоду и у политичкој теорији и у пракси се уобличава замисао и реализује пројекат стварања јединствене Европе, која се поново рађа након два светска рата и суочава са изазовима модернизације, технолошког развоја и глобализације. У првом поглављу представљен је методолошки оквир овог истраживања, а који се највећим дијелом гради из концепције филозофа (пост)структурализма и постмодерне, који одбијају универзалне истине, критикују метанарацију и нови приступ проналазе у деконструкцији, јер сматрају да свијет у коме живи више не одговара безгранична вјера у рационално и моћ субјекта. Говорити о постструктурализму/постмодерни, не значи остати само унутар приказивања филозофског правца, већ предочити и главне карактеристике времена постмодерности. Друго поглавље пружа увид у слику о Европи, односно самом њеном настанку, те начином како данас видимо и описујемо. Почетак је садржан у миту и у његовим различитим интерпретацијама, које показују на који начин је доживљавана Европа у време када није представљала јединствен простор, нити је постојала свест о европском. Кроз историју филозофије можемо пратити развој идеје о односу инидвидуе и заједнице, која ће представљати један од главних елеманата темеља савремених (европских) демократских друштава и држава. У трећем поглављу показује се шта је то у чему се Европа огледа да би покушала пронаћи властити идентитет и/или идентитете. Ту је, пре свега, питање односа вере/религије и ума/науке, без чијег бар делимичног расплитања се не можемо поново вратити савременој теорији. Истовремено, неопходно је сусрести се са оним што обележава савремену мисао и стварност. Познато друго, било блиско или далеко, значи кроз нове спознаје мијењати и оно јучерашње европско, онако како то указују на феминистичке, постколонијалне, културолошке теорије. У четвртом поглављу се показује како се „оспољава (европски) дух“ у форми постмодерне, када се сусреће и судара оно онтолошко са етичким, филозофско-политичким, егзистенцијалним. Остајемо на тлу неизвјесног и у покушају одређења постмодерне, као и идеје и идентитета Европе, а чини се да се још већа неизвјесност показује у оном оствареном реалном. Модерна и савремена Европа као позорница развоја, раста и мијењања држава-нација, одређења националног и национализма неизоставна је тема у овом дијелу, као и питање мултикултуралности и космополитизма.
Ауторска права (c) 2010 Милена Карапетровић (Аутор) https://creativecommons.org/licenses/by-nc-nd/4.0